Takk, monsieur Poirot.
En utrolig historie. Jeg spaserte en tur i Mayfair-
- og kom tilbake med ett bein mindre-
- og et ansikt som passer på tivoli. Slik gikk det til.
En søndag for to år siden-
- stanset jeg utenfor millionæren Gordon Cloades London-krypinn.
Jeg hørte han var kommet hjem med en ung brud, Rosaleen.
En irsk skuespillerinne han hadde truffet i New York.
Jeg hadde aldri sett henne og håpet å få etlite glimt.
Gordon hadde tilkalt broren Jeremy og hans kone Frances-
- og resten av familien Cloade for at de skulle få treffe Rosaleen.
- Et lite ludder er hva hun er. - Lionel, da.
- Du har jo ikke møtt henne engang. - Helt unødvendig, jeg kjenner typen.
Møtet med Rosaleen fikk en knallstart vi ikke helt hadde forventet.
Gass! Noen hadde kjent lukten.
Hele fasaden ble blåst vekk.
Innenfra. Gordon og et titalls andre døde momentant.
Familien Cloade var så pass langt fra huset at de klarte seg.
Og mirakuløst nok overlevde Rosaleen også.
Hun kom spaserende ut av infernoet.
Hun hadde vært i kjelleren med sin bror, David Hunter, for å velge vin.
Stakkars Rosaleen. Enke for andre gang, i en alder av...23?
- Hun hadde vært gift før? - Ja, med Robert Underhay.
En kompis av meg, vi tjenestegjorde i Mombasa. Derav min interesse.
Før alt dette skjedde, døde Underhay.
Det vil si, han forsvant i jungelen. Og kom aldri til rette.
- Poirot, der er De jo. Porter. - Cloade...
- Skal vi gå til bords? - Oui.
Major...
Porter preiker om min bror. Han vet vel ikke at De kjenner oss.
Gordons død fikk vel alvorlige følger for hele familien?
Det har vært to interessante år. Økonomisk sett.
Lynn...kommer forresten snart hjem til England.
For godt? Jeg er svært glad i Deres niese.
Og nå skal hun gifte seg.
Med sin fetter Rowley, som er bonde. Grei fyr. Og en Cloade, også.
Lynn ba meg invitere Dem til landet. Da treffer De Gordons enke. Og nå...
...oksestek. Servert godt gjennomstekt.
Så tar vi rosinpudding med vaniljesaus.
Og vin... To glass av husets rødvin.
Lynn!
Vi ble naturligvis helt paff. At Gordon giftet seg i hans alder!
- Jeg antar hun er pen, da? - Hun har digre, blå øyne.
- Ser litt tussete ut, spør du meg. - Du er ikke mann, mamma.
Det var neppe hjernecellene hennes onkel var ute etter.
Det var heller hun som var ute etter ham.
Enhver kvinne som la an på Gordon ville bli sett på som lykkejeger.
Han var veldig rundhåndet med oss alle, vennen min.
Ingen store forandringer her i Warmsley Vale, ser jeg!
Fire år og dere har ennå ikke reparert kranen!
Ingen av disse er betalt.
Da din far døde, sa Gordy:
"Legg regningene i en konvolutt og send dem til meg."
- Ja, du har jo lagt dem i en konvolutt. - Har vi noensinne sløset?
Kan ikke enken betale dem? Hun behøver bare å skrive ut en sjekk.
Rosaleen ville ikke hatt noe imot det, men sikkert den fæle broren hennes.
- Hva har han med saken å gjøre? - Han kontrollerer henne.
Absolutt alt. Pengene hennes, avtaler, alt hun sier...
Han tror at han eier Furrowbank.
Tantene dine og jeg tviler på at David Hunter er broren hennes.
Det er nok Rowley.
Du har vokst. Du er høyere enn sist jeg så deg.
Sist du så meg var jeg en jentunge.
Du har sett mer av verden enn jeg har.
Jeg har sett masse sovesyke i Afrika.
Men det var ikke det du mente, Rowley.
Du kysser meg og tenker: "Jeg vet ikke om hun er jomfru."
- Rosaleen Cloade. - Du er ingen Cloade.
Du er en tøs. En ekkel,-
- lurvete, irsk liten tøs.
Og jeg, da?
De slutter snart, lille søster. Det skal jeg se til.
Alt i min nye leilighet er fint, men nå i dag plages jeg av trekk.
Dessuten, se på hvordan bøkene mine er oppstilt...
Uakseptabelt. Jeg skal si ifra.
Flere katastrofer, eller kan jeg servere frokost?
Min kjære monsieur!
- Madame... - Kan jeg slenge meg ned her?
- Så utrolig firkantede møbler. - Ikke en kurve i sikte.
Ikke helt sant nå da jeg er her. De har sikkert en masse spørsmål.
- Hvem er De? - Mrs Katherine Woodward.
Lynns tante. En av Gordons søstre. Fikk De ikke brevet?
- Med morgenposten. - La meg!
- Her har vi det. - Merci, madame.
Da jeg hørte De skulle treffe Lynn, tenkte jeg at De er vår mann.
Lysets barn har vært meddelsom når det gjelder Robert Underhay.
Gordons enkes første mann. Barnet snakker for de døde.
En veldig pålitelig ånd.
Fordi den er punktlig, eller gir presis informasjon?
Begge deler. Han sier at Underhay ikke er blant de døde.
Mme Woodward, hva kan Poirot bidra med?
De må finne ham. Underhay må fram i dagen.
Det er dessverre et oppdrag Poirot ikke kan påta seg.
Forstår De ikke? Rosaleen var ikke fri til å gifte seg med min bror.
Hun er bigamist. Det må vi bevise, ellers mister vi arven.
Det lille beistet slo kloa i formuen, men hun må stanses!
Merci.
Madame Leadbetter. Greve.
- Hvordan vet du hva jeg heter? - Jeg har hilst på Dem før, madame.
- Hercule Poirot. - Kull, hva da?
Velkommen til Warmsley Vale. Jeg var opptatt i telefonen.
En utlending, Beatrice.
Husker De mrs Leadbetter og grev Bismarck?
- Så absolutt. - Da forstår De. Rommet er klart.
Merci.
- Pokker også! - La meg gjøre det.
Hva er det? Hva er i veien, kjære?
Du gjorde dessverre et dårlig valg, Frances.
Bli hvor du er, ellers makter jeg kanskje ikke å fortsette. Å, Gud...
Hele saken er så ubeskrivelig fordømt.
Er det en pike? Ikke Edna, den nye stuepiken, hun har så tykke fingre.
- Er det en gutt? - Det er ikke noe sånt. Det har...
...med jobben å gjøre.
Penger? Går firmaet ad undas? Står vi overfor konkurs?
Du vet jeg ikke bryr meg om penger. Sånt er ustyrtelig kjedelig.
Er det lettere om jeg stiller spørsmål? Du kan nikke.
Hvem sine penger er gått tapt? Våre? Er det kundenes penger?
- Er det snakk om mye? - Pensjoner.
Har du tatt ut fra pensjonsfondet?
Jeremy. Min far var baronet.
Og en hjelpeløs snylter og tyv. Min bror Charles er akkurat likedan.
Min barndom besto av middager på Ritz-
- og flukt midt på natten for å unnslippe fogden.
Kan vi belåne huset? Det har du naturligvis allerede gjort.
Da er det bare én ting å gjøre. Jeg får tigge, skikkelig ta i.
La oss se om jeg er min fars datter.
Stakkars gamle Furrowbank. For et vulgært hus.
Føles som om vi skal til en orgie. Huset står for det meste tomt.
Jeg kan ikke tenke meg noe mer smakløst.
Ja, men det sa du ikke da onkel Gordon levde.
- Lysets barn er urokkelig. - Så bra. På hvilken...?
Om Robert Underhay.
Han sier at Underhay lever. Jeg er bekymret for Rosaleen.
Hun er skyldig i bigami og hennes sjel vil brenne i helvetet til evig tid.
- Barnet etterlater ingen tvil om det. - Du våger ikke å nevne det i kveld.
Nei takk.
- Kjenner du det? - Hva da?
Hatet.
Du må være David Hunter.
Og du den hjemkomne Lynn?
- Hva er det vi hater? - Meg.
Og min søster.
Mest meg. Jeg holder pungen hennes godt lukket når dere er i nærheten.
Hva kaller man en flokk Cloades som ikke lenger spiser kirsebær?
Jeg vet ikke.
En urskog?
En urskog full av Cloades.
Ikke dårlig.
Hvorfor gifter du deg med Rowley? Den gørr kjedelige slampen.
Bare se. Han ser på oss i smug og er redd for hva jeg kan si.
Det bør han også være.
Fortell meg om din søster Rosaleen.
Hun er ikke altfor skarp. Men det ser du selv.
Der er du lik meg. Du ser alt.
Jeg er slett ikke lik deg, mr Hunter.
David, kjære deg. Du er kjekk, men du trenger litt kjøtt på bena. Smak.
- Hvorfor? Er det gift i dem? - Hva?
Jeg går like gjerne rett på sak: Jeremy sitter i saksa.
En betydelig sum penger-
- som ikke egentlig var hans, har...kommet bort.
Er dette pinlig for deg, Rosaleen? Forestill deg hva jeg synes.
Hvor mye er det du trenger?
Men å styre et sykehus midt i jungelen... Ingen enkel oppgave.
Brevene dine holdt meg oppe. De ga meg styrke.
Jeg lovet din far å holde et øye med deg.
Han visste jo ikke at du ville dra så langt bort,-
- men han hadde vært svært stolt av deg, mademoiselle.
Rosaleen, du har uten tvil reddet ekteskapet mitt.
Jeg skal gjøre alt for at du skal føle deg lykkelig og tilfreds-
- og velkommen i Warmsley Vale.
Bravo!
Bravo! Henne kan du lære mye av, Rosaleen. Hun er et naturtalent.
- Unnskyld meg, David... - Ikke gå.
La oss snakke om å fylle rollen. Motivasjon, intrige.
- Du står i veien. - I denne scenen hindrer jeg deg i å gå-
- før jeg får stilt et spørsmål. Hvor mye?
Hva jeg og Rosaleen har diskutert, angår ikke deg.
Det er både latterlig og uriktig.
Hører jeg deg si det igjen, kan jeg bli veldig ubehagelig, Frances.
Og det ville du ikke like.
Hvor mye?
Din søster skal låne meg 10 000 pund av egne midler.
Alt ligger i detaljene. "Låne" er spesielt morsomt.
- Jeg betaler tilbake snarest råd. - Og det er nå.
Gi henne sjekken, ellers blir den kansellert. Sånt liker ikke banken.
Nå må du velge.
Som du ganske riktig sa, er det ikke mine penger, men Rosaleens.
Gi sjekken til henne.
- Jeg er lei for det. - Det er i orden.
Jeg skal ikke glemme den vennlighet du forsøkte å vise.
- Og dette glemmer jeg heller ikke. - Nei, Frances. Det gjør du neppe.
For en merkelig kveld. God natt, Rowley.
- God natt, Adela. - Ikke bli for lenge, vennen.
- Det var altså David Hunter. - Jeg likte ham ikke noe særlig.
- Svaret på spørsmålet du stilte... - Hvilket spørsmål? Jeg ville aldri...
...er ja. Fremdeles jomfru.
Ikke pga mangel på tilbud, men fordi vi elsker hverandre-
- og har en avtale hos presten. Vet du når det blir, forresten?
Lynn...
Jeg vil hjem. Til mitt egentlige hjem.
Jeg kan ikke selge huset før arveavgiften er avklart.
Inntil så lenge får du nyte dine nye, ubehagelige slektninger.
Fordømte parasitter, hele bunten.
De har hatt det for lett, for lenge.
De bør lære å klare seg uten en Gordon som strør om seg.
De hater meg.
Det gjør de min santen, lille søster.
Du må bare venne deg til det. Hører du?
Så da...
Hva skal du gjøre?
Alt du ber om, David.
- Og da blir alt? - Fryd og gammen.
Og det skal det.
Leting i Amazonas etter Underhay avblåst
GASSULYKKE I MAYFAIR MANGE FRYKTES DØDE
God morgen. Jeg leter etter et gods som heter Furrowbank.
- Ja? - Så du gjør det med broren din?
Si hvem du er. Si det!
Du hadde gjort det med etlik!
Hvem var det?
Nå igjen? Har du åpnet noen?
- Hva er dette? Levert personlig. - Jeg har ikke åpnet noen.
Så du hvem som leverte det? Du sitter jo og glaner ut.
- Kan jeg gå nå? - Nei.
Jo, du må dra til London. Si fra til sjåføren. Sett i gang!
Mr Hunter! Hva kan jeg hjelpe Dem med?
En av gjestene her ba meg se innom ham.
Kom inn.
- Noe De vil ha, mr Arden? - Nei takk.
Og du, Hunter?
Vi klarer oss.
"Jeg har noe interessant å fortelle-
- om din søster Rosaleens ektemann."
- Hvilken av dem? - Det fins bare én, gamle ørn.
Robert Underhay.
Hør her... Spytt ut med det du har å si,-
- ellers kaster jeg deg ut med ræva først. Gamle ørn...
- Dessverre er ikke Underhay helt bra. - Ja, han har jo vært død en stund.
Legeutgiftene hans beløper seg til ganske store summer.
Der! Der kom det, ordet vi alle ventet på.
Fortell nå... Hvor er det han pådrar seg disse leie utgiftene?
Det er det jeg helst ikke vil la Cloade-familien få vite.
Men om din søster ikke vil bidra til min venn Underhays behandling,-
- må jeg vise hele banden hvor han bor.
- Selvsagt. - Jeg tenker bare på hans beste.
Du har jo ikke truffet Underhay?
Kanskje jeg skulle gå direkte til Rosaleen.
- Hva tror du om det? - Vi burde ikke plage damene.
20 000 pund, kontant. Tenk over det, og kom hit og si hva du har bestemt.
Dette etablissementet, Beatrice Lippincott...
...er en kloakk av lyster og fordervelse.
Gå vekk fra den døren!
Ta det ro, jeg kommer.
Ikke snakk så fort.
Ja, han var her. Ølvom og filthatt.
Gjorde han det?
Vent litt, det er jo... Er du sikker på at han sa Underhay?
Er han der fortsatt? Og Hunter gikk?
Jeg henter Jeremy, så kommer vi.
Rowley. Han vil snakke med deg. Han er veldig oppspilt.
Den gutten...
Kom.
Ikke si noe, hør etter. Ring banken og si at du vil ta ut 20 000 pund.
Jeg henter dem i kveld. En fyr truet med å framskaffe Underhay levende.
Kanskje han selv er Underhay, jeg vet ikke.
Det blir ikke bedre av at du stiller spørsmål. Vi har ikke noe valg.
Hele vår framtid avhenger av dette.
Ring banken.
Flink pike.
Det er min måne. Liker du den?
Hunter's moon. En bra måne å henge ved.
Du skremte meg.
Du er på privat grunn.
Tilgi meg.
- Hva vil du her? - Romantisk nok skal jeg ta et tog.
19.02-toget til London.
- Veien dit går ikke forbi her. - Men veien til deg gjør det.
Hva tenkte du på?
Da du lå her alene-
- og så opp mot himmelen?
Ikke tenk deg om.
Bare si det.
Jeg...
Jeg vet ikke.
Jeg...
...tenkte på det skremmende i å la seg drive av sted.
Vet du hva som tenner meg hos en kvinne?
Noe som er veldig sjeldent: At hun snakker sant.
Ikke her.
Jeg må rekke toget.
Min søster venter på meg i London.
Jeg ringer så fort jeg er framme.
Så snart jeg er inn døra.
Gå inn til moren din, nå.
- 1768 139. - Jeg har en samtale fra London.
Hallo.
Hallo?
- Kan du prate? - Jeg vet ikke.
Jeg kan lytte.
- David? - Du må gifte deg med Rowley.
Gjør det fort. Og glem meg. Jeg vil prøve å glemme deg.
- Jeg tror deg ikke. - Du og jeg...
Vi ville rive hverandre i biter. Ødelegge hverandre.
Du lyver for meg.
Hvorfor lyver du?
Jeg ville iallfall ødelegge deg.
Jeg er sånn, Lynn. Jeg skjender det jeg er glad i.
Og jeg elsker deg for høyt til det.
Mr Arden, er De anstendig? Frokost!
- Det er hagehanskene mine. - En avskjed må ikke være så høytidelig.
- Du er lysere til sinns i dag? - Tvert imot.
Men i dag ser jeg litt mer klart på ting, og det er nyttig.
Av alle dyder setter engelskmenn det nyttige høyest.
En som kalte seg Arden er myrdet. Jeg tror det var Robert Underhay.
De må finne ut av dette, monsieur. Kom med én gang.
Flaks at du var her, i alle fall. Nå kan du vise hvordan det gjøres.
Overbetjent Spence.
- Og du kjenner visst Cloade-familien. - Hva så?
Spesielle folk. Fint å ha en mann på innsiden.
Dr Lionel, kom inn.
Monsieur Poirot.
Jeg antar dette er pasienten.
Lippincott-dama går rundt og påstår det var selvmord.
Ikke så enkelt å ta livet av seg ved å smadre bakhodet-
- med en ildtang.
Og dødstidspunktet...
- Mellom kl 18 og 21 i går. - Enig.
Beatrice hørte Arden kl 20.30, så da vet vi det ganske presist.
Jeg må videre til andre pasienter som kan betale for seg.
Mr Cloade, er den Deres?
- Jeg fant den oppe på rommet. - Ikke min farge.
Men den ville passe en brunette.
Han må ha hatt damebesøk. Hvor var vi?
Jeg ble behandlet som om jeg drepte ham.
Beatrice ringte meg.
Hun hørte Arden prøve å presse ham for penger, og ba meg komme.
- Og De kom. - Selvfølgelig.
- Hva hadde Arden å si? - Han prøvde seg på meg også.
Hva ville vi betale for bevis på at Underhay levde? Jeg gikk av skaftet...
- Pardon... Hva betyr det..? - At jeg mistet besinnelsen.
Jeg sa vi kunne avklare det selv. Det kan vi jo ikke, så jeg gikk til Dem.
- Når var det De gikk av skaftet? - Jeg vet ikke, spør Bea.
- 18.30, sier hun. - Da må det ha vært da.
Hunter kom tilbake da jeg hadde gått, og var den siste som så Arden i live.
- Vi må snakke med ham og søsteren. - De er i London.
Overbetjent, kan du ringe dem og be dem komme hjem til meg i ettermiddag?
- Vi tar en bil til London. - Merci.
- M Hunter og Mme Cloade? - De er allerede her.
- Monsieur... - Merci.
De har...funnet seg til rette.
Fine bilder. Poirot kjenner du allerede.
Etter de billige skoene å dømme er det visst en politimann.
- Overbetjent Harold Spence. - Overbetjent Harold Spence...
Elskverdig å komme på så kort varsel.
Du har kanskje tid til småprat, men Harold er på jobb-
- og jeg kjeder meg fort. Hva er det som foregår?
Enoch Arden er død.
Du interesserer meg, Harold.
- De ble ikke overrasket? - Det er helt riktig.
- Jobber du med saken? - Nei, Spence leter etter morderen.
Og Hercule Poirot leter etter Robert Underhay.
Men vi utveksler informasjon.
De nekter ikke for at De diskuterte Underhay med Arden?
Jeg har ikke rukket å nekte noen ting, Harold.
Robert er død.
For ordens skyld, hvor var De mellom kl 18 og 21 i går?
- Hva om jeg nekter å svare på det? - Det ville rette mistanke mot Dem.
Jeg kan bare bli mistenkt hvis jeg er skyldig. Han er visst ikke så skarp.
- Hva ville Arden? - Min jobb består i å stanse alle-
- som er ute etter min søsters formue, og jeg har hørt mange tåreperser.
For det meste fra familien Cloade. Men å bruke Underhay...
Det er for drøyt.
Jeg gledet meg til å se hva slags "Underhay" fyren kom trekkende med.
Men for å beskytte min søster, gikk jeg med på å betale. Og la sårene gro.
- Hvorfor oppsøkte De Arden igjen? - Jeg sa at han skulle få pengene.
Og da jeg snakket med ham var han i live.
Mme Cloade, Arden påsto at han kjente Deres første mann Underhay.
Derfor er det mulig at De kjente Arden, kanskje under et annet navn.
- Så om De... - Ta det litt med ro, nå.
Min søster skal ikke tvinges til å se et forslått lik.
Forslått?
Ja vel.
Forstår du ikke hva de mener? De tror at det kan være Robert.
Det må jeg finne ut av.
Skjønner du, David? Vær så snill.
Dette er tvilsomt. Ville hun virkelig identifisere ham?
S'il vous plaît!
Merci beaucoup. Du har vært til stor hjelp, overbetjent.
Samme dag ringte Rosaleen Cloade banken for å ta ut 20 000 pund.
I kontanter.
Fy flate, da har vi ham!
- Tar De det som bevis mot Hunter? - Ja, han ville betale. Soleklart bevis.
Nei. Det beviser at det skjedde en utpressing,-
- ikke at han planla et mord. De kan ikke få i pose og sekk.
Enten ville monsieur Hunter betale, eller så ville han drepe.
Ma foi!
Det er noe galt med hele saken.
Med offeret også. Enoch Arden... Det er ikke engang et anagram.
Nei, det er en Tennyson-figur.
I hans fravær gifter kona seg på nytt. Jeg husker ikke hva han foretar seg.
De trenger et uavhengig vitne,-
- uten forbindelse til familien, som kjente ham og som kan si-
- om det er Underhay eller ikke. Da har dere sannheten.
Hvor finner vi en så beleilig person?
M Cloade, har De ikke engasjert verdens beste detektiv?
Kom og hils på stjernevitnet.
Major Porter, god dag.
Har De en sigarett, monsieur Poirot? Jeg har visst gått lens.
- Naturligvis. - Hjertelig takk.
Om Porter kan si at det er Rosaleens ektemann,-
- så var han det også da hun giftet seg med Gordon.
I så fall er Gordons første testamente gyldig.
Det innebærer en fjerdedel hver til Jeremy, Kathy, din mor og meg.
Vi kunne ha pengene på denne tiden neste år.
Du skal ikke bo i en svinesti, det fikk du nok av i Afrika.
Det har vel egentlig jeg også.
- Hva ville det bli av dem? - Hvem da?
Rosaleen og David.
Du er så god, Lynn. Du fryder deg ikke over andres ulykke.
Jeg har mye å lære av deg.
Hunter blir vel hengt. Det skulle jeg gjerne ha sett.
Lynn... Lynn!
Det var ikke meg.
Vi vet begge at jeg kan få deg til å tro det,-
- men jeg vil at du skal tro det av fri vilje.
For det er sant.
Jeg ville ikke tilbake til dette fæle stedet.
Det blir holdt rettsmøte.
Det tar bare én dag.
Alt vil komme for en dag. Om meg.
Det vil det ikke. For ingenting vil komme over disse-
- som ikke har utgått herfra.
Og derfor vil alt gå bra.
Kom nå...
Jeg har noe til deg.
Takk, takk.
Neste vitne er David Hunter.
De mottok et brev fra avdøde-
- hvor han ber Dem komme til puben The Stag.
Ja.
- Har De brevet fortsatt? - Nei.
Tar du vare på uønsket post?
Burde en i Deres stilling være så uforskammet?
Hva mener du med min "stilling"? Jeg har aldri hatt en stilling.
Dette er svært uklokt, mr Hunter. Vi prøver å fastslå dødsårsaken...
Det har dere allerede gjort. Tung gjenstand, skalle...dunk!
Mannen er død, men du har ingen rett til å spekulere-
- eller trakassere vitner. Du er en lege med betalte utgifter.
Men siden du er fascinert av folk med mer interessante liv, kan jeg si...
...at mens mordet ble begått på puben var jeg et helt annet sted.
Og det kan bekreftes av en dame.
Har denne damen et navn?
Naturligvis. Men det får du ikke høre av meg.
Neste vitne er major Porter.
Stemmer det at De ble fulgt av politiet for å se på liket?
- Kunne De identifisere mannen? - Så absolutt.
- De virker svært sikker, major. - Det var ingen tvil.
- Mannen jeg så var Bobby Underhay. - Ja!
Major Porter har identifisert avdøde som Robert Underhay.
Han er helt sikker i sin sak.
- Hva har De å si til det? - At majoren tar feil.
Men han er urokkelig. Han har tjenestegjort med ham, paradert...
Hvis de var nære venner, hvorfor fikk jeg aldri treffe ham?
Hver morgen i to år så jeg Robert Underhay bade.
Og hørte ham synge "Barnet gikk ut med badevannet".
Jeg sov i hans seng. Gjorde major Porter slike ting?
Jeg elsket Robert.
Jeg kjente ham.
Han døde, og det var fryktelig.
Det er vanvittig å påstå at han gjenoppsto og kom tilbake hit,-
- og at jeg ikke skulle kjenne ham igjen.
Tøff jente, denne Rosaleen. Hun får dessuten telefoner.
De vanlige sjofelhetene. Ikke noe å gjøre med det.
Hjelp meg med idiomatisk engelsk.
Når Hunter sier han ikke har noen "stilling",-
- mener han at han simpelthen driver dank?
Antakelig. Av yrke er han veibygger.
- Er han veiarbeider? - Nei, ingeniør.
Iallfall til søsteren fikk jackpot. Han er ekspert på å anlegge tunneler.
- En høyst interessant opplysning. - Uansett...
Så ligger han dårlig an om ikke denne damen trer fram.
For jeg skal ta ham, og han skal dingle. Et peppermyntedrops?
Nei.
- Monsieur? Har De et øyeblikk? - Oui.
Jeg vet ikke hvor veien går nå.
Jeg ba Dem finne Underhay, det ble gjort. Nå må vi bevise det i retten.
Rowley er redd for at vi trenger pengene til advokathonorar.
Eh bien. Poirot avstår fra honorar.
- Som min bryllupsgave. - Det er veldig sjenerøst. Tusen takk.
Monsieur Poirot vet alltid hva folk trenger, også når de ikke vet det selv.
Etter min erfaring så vet de det, men vil ikke alltid erkjenne det.
Excusez-moi.
En prest blir alltid begravet vendt mot sine sognebarn.
For når dommens dag kommer og alle reiser seg fra de døde,-
- kan han hilse dem og føre dem gjennom paradisets port.
Det er en vakker tanke.
- Meg kommer han ikke til å føre. - Slikt må De ikke si.
- Fortvilelse er en synd. - Jeg er utestengt fra Guds nåde.
Ingen er utestengt fra Guds nåde. Noensinne.
Jeg har forsøkt å be, men det føles som om...
...jeg skal kveles.
- Gud er tålmodig. - Jeg er en enkel bondejente.
Jeg ønsket meg aldri alt dette. Hellige Guds mor og alle helgener...
...men jeg er en ond kjerring.
De løy. Mannen var Underhay og Deres bror drepte ham.
- Nei! - Det er det politiet tror.
Jeg er ikke Deres fiende, og jeg tror jeg kan hjelpe Dem.
Om jeg får lov.
Jeg... Det er David.
Jeg trenger David.
- David... - Det må ha vært moro i kirken.
Konstabelen og jeg har blitt veldig knyttet til hverandre.
- Kom, mr Hunter. - Nei...!
Det må bli en slutt på dette. Snille deg...
- Det har nettopp begynt. - Konstabel...
Jeg håpet du ville komme. Jeg kunne ikke snakke fritt i stad.
- Du så ikke glad ut i kirken. - Jeg har forandret meg.
Nei, ikke det spor. Du dro til Afrika for å komme bort, hva?
For hva var England for deg? En kald skole, kjedelig mat, et dårlig klima?
- Ja, alt det. - Nei, du ville unnslippe Rowley Cloade.
...og det vil du fremdeles.
- Du må ha snakket med David. - Nei, men det har du gjort.
Det var deg han mente i retten, hva?
- Du vet bestandig alt. - Det er jobben min.
Vi snakket i...
...bare noen få minutter.
Her i hagen.
Jeg tenkte: "Jeg trenger denne mannen."
"Selv om han slo meg, ville jeg kysse hendene hans og elske ham."
Og David Hunter har lagt sitt liv i dine hender.
For å redde ham fra å bli hengt må du si:
"Ja, det var meg."
"Jeg var hos ham da." Rowley Cloade ville støte deg fra seg.
David vil hindre meg i å inngå et kjærlighetsløst ekteskap.
Eller så spiller han et ondt spill.
Han bruker deg som alibi og du må tre fram.
- Hallo der. - Madame?
Hvordan gikk det i kirken? Lionel er ateist-
- og jeg prater ofte med Josef fra Arimatea, så jeg behøver ikke gå.
Sitt ned. La meg se på øynene Deres...
- Jeg vil ikke forstyrre... - Han dubber alltid av.
De har en aura med masse uforløst indigoblått.
Ja, det er litt av et problem.
Nettopp, ja...
- Hva kan jeg hjelpe Dem med? - Der ser De. Han er aldri langt borte.
Doktor, er de medisinske aspektene i saken tilfredsstillende?
- Kathy, stikk i vei. - Okei.
Får ikke høre når han prater om blod og slikt. Jeg får gå og pudre...
- Har ikke De magetrøbbel? - Nei, gudskjelov.
Solid kroppsbygning og god samvittighet.
Vet De hva som er galt medisinsk sett?
Han ble ikke drept av mordvåpenet.
Det var dekket av blod og hår, men...
- Det har feil fasong. - De er skarp.
Doktor, hvor var De da mordet ble begått?
Her. Ble tilkalt av Cecily Leadbetter og måtte høre på henne i en time.
Vekk henne og spør. Men ta på Dem hjelm.
Unnskylder De meg, doktor?
Jo... Det var én ting til.
Rosaleen Cloade... Jeg tror ikke hun er bra.
Kan De undersøke henne og sende regningen til meg?
Med glede!
Han ble ikke drept av mordvåpenet.
Det har feil fasong.
- Stans der, min gode mann. - Madame.
Jeg vet godt hva De er. De er en hallik, det er De, det.
Jeg så ludderet reke i trappen den kvelden den tosken ble drept.
Jeg så den bleke flyfilla-
- med håret knyttet i et oransje skaut. Jeg vet nok hva De driver med.
- Var hun på vei opp eller ned? - Hun styrtet ned.
Etter å ha melket kunden i rom 3.
- Enoch Arden? Sa De det til politiet? - Hvor er de, da?
Jeg skal nok få fart på krekene.
Det er mine små grå De fikk fart på. Og de taler til Poirot.
Allô? Det er meg, Poirot.
- Merci. - Er vi virkelig mistenkt?
Vi hadde kastet oss for Underhays føtter. Han ville ha reddet oss.
Ja, en glimrende situasjon for en ivrig utpresser.
Mesdames, morderen kan godt ha vært en kvinne.
Dere behøver ikke si noe til meg, men dere ville slippe politiavhør.
Ja vel, da... Jeg og Adela var her. Vi spilte...
- Hangman. - ...hangman.
Så, det var da ikke så vanskelig?
Alors... Oui. Poirot må fly.
Hils Deres datter. Det var synd jeg ikke traff henne. Og én ting til:
Hvilket var det siste ordet i spillet?
Bile. Det er et slags...redskap.
Naturligvis. En blanding av en hammer og en øks.
Au revoir.
- Var det noe mer da, major? - Nei takk, Gerald.
Det var det jeg ville ha.
Det har skjedd noe.
Et slag for Cloade-familien. En annen må identifisere Underhay.
Pedantisk i livet, men en så tankeløs død. Og han etterlot ingen beskjed?
Jo, han etterlot en beskjed, men den er ikke stilet til deg.
"Kjære Gerald"... Tjeneren på klubben. "Beklager bryderiet."
"Ta en drink med meg. Farvel." Og på bordet lå en 100 pund-seddel.
Selv under slike omstendigheter er det en ganske solid drink.
- Jeremy er dessverre ute. - Men det er Dem Poirot vil treffe.
Han har informasjon som nok vil gjøre Dem bedrøvet.
Om De ikke allerede er informert om det.
- Deres bror, madame... - Charles?
Han er dessverre død.
- Så fælt. Når oppdaget De det? - Jeg ble sikker først nå.
Men De har visst det i flere dager, ikke sant?
Jeg gråter ikke foran en fremmed.
Bare fortell hvordan De fant det ut.
Poirot ser ting, det kan jeg ikke noe for.
Det virket sannsynlig at en i Cloade- familien ga seg ut for å være Arden.
Poirot gjettet på at det var en skuespiller,-
- men han så nettopp på familiebildene-
- og la merke til at et bilde var fjernet.
- Charles. Vi sto hverandre aldri nær. - Men han var med på bedrageriet.
- Som skulle koste ham livet. - Jeg lovet ham halvparten av min arv.
Han kom løpende når han hørte det. Han var alltid lett å bestikke.
Men han beholdt fasaden. Kjørte rundt i en Bentley og kjøpte kunst og vin.
Ingen tviler på sjekkene når man kjører Bentley. En mester i bondefangeri.
Da Hunter ydmyket meg, tenkte jeg:
"Charles er mannen vi trenger nå."
Jeg er lei for at han er død.
Og major Porter? Er De lei på hans vegne også?
- Hva? - Han tok livet av seg i morges.
Han ga pengene til en tjener. Fortvilet over at han lot seg bestikke.
- Bestikke? - Betalte De ham ikke...
...for å identifisere Deres bror som Underhay?
- Nei! - Hva tenkte De når han løy...
En løgn han ikke klarte tanken på å skulle gjenta under ed?
Skal jeg være helt ærlig, blir jeg ikke overrasket over noen ting lenger.
Verden har gått av hengslene.
Nå skvatt De visst, hva? En hjertesjekk. Helt gratis.
Rosaleen derimot...
- Hvordan virket hun? - Sliten, utilpass.
Men det ordner seg nok. Jeg ga henne noen vitaminer.
Egentlig så lider hun av en nevrose. Etter eksplosjonen.
Å bo med den fæle bro5ren hjelper neppe, men det er ikke mitt gebet.
Betaling på 30 dager.
Ah, la douloureuse. Det sørgelige øyeblikk da man må betale for seg.
Vi har vært fæle mot henne. Vi har tigget om penger,-
- for så å le av henne i smug.
Men ditt vitneutsagn kan ha reddet brorens liv.
Det kaller jeg mot. Hva sier monsieur Rowley om ditt utsagn?
Han vet ikke om det ennå.
Jeg ville snakke med David først, det var derfor jeg kom hit.
- Hva har hendt? - Nei, mademoiselle!
La Poirot ta seg av dette.
Trop tard, déjà... Trop tard...
Nei, hun puster. Hent sel volatil og få tak i sykebil.
Luktesalt og sykebil, med én gang!
Vi legger henne på sengen.
Ta den og hent kaldt vann og håndklær. Fort!
Beklager, men i bushen må man være litt høyrøstet.
Du er enestående.
Kan jeg?
Madame, kan Poirot få...?
- Jeg vet ikke hvorfor det skjer. - Hun har tatt en overdose morfin.
Selv for Mme Cloade var det en stor dose, og var ment å drepe henne.
Her ligger 15-20 ampuller.
Hun burde ha dødd, men det gjorde hun ikke. Hvorfor?
Dette var jo et vakkert syn. Ikke si noe, ikke se på meg!
Jeg skylder deg ikke noe for at du gikk til politiet.
Har jeg deg å takke for at hun lever? Kom du mens hun forgiftet henne?
Det er De som styrer med gift her, monsieur.
Jeg kontrollerer hvor mye hun tar.
Hvor vi enn er, holdes elendigheten låst inne.
Ikke i dag, monsieur. Non!
Deres søster ville ta sitt eget liv. Hvem ga henne anledning?
Be den kvinnen gå vekk fra min søster.
Jeg vil ha Rosaleen.
Mademoiselle...
Skjensel, Lynn...
Alt jeg kommer nær besudler jeg.
Skitner til...
Et selvmordsforsøk, et vellykket selvmord-
- og et vanlig, skikkelig mord... Jeg forstår ingenting.
- Mr Poirot? - Oui?
- Fra Scotland Yard. - Merci.
Jeg frykter svaret som er i denne konvolutten.
Om svaret er nei, har Poirot tatt feil helt fra starten av.
Men om det er ja...
Poirot, t'es imbécile. Du ba om avisene og leste dem.
Du burde ha bank...
...for ikke å ha stilt det spørsmålet før.
Svaret er ja.
- Vet du hvem som sto bak mordet? - Det ble ikke begått et mord her.
Men det fins en her som er skyldig i en avskyelig massakre-
- av mange uskyldige mennesker. Mange!
Men nå er skjoldet borte, mon ami.
Og det onde er avdekket.
Rowley...
- Du har grått. - Og det vil jeg sikkert gjøre igjen.
- Skal vi gå inn og prate der? - Nei, det passer bra her. I dritten.
Jeg kan ikke gifte meg med deg, Rowley.
Det vet du, ikke sant?
- Det er vel en lettelse? - Hva mener du?
- Vi har begge ventet på at den andre... - Jeg stilte deg et spørsmål!
Vi passer ikke sammen. Å late som er å gjøre oss selv urett.
Og hvem passer jeg sammen med?
En som verdsetter det du forsøker å få til her.
En som...
...dette er nok for.
- Så jeg er ikke nok for Lynn Marchmont. - La være...
Ikke kommandér meg! Det har du ingen rett til nå.
Da er spørsmålet, hvem er nok for henne?
Hvem er den heldige?
David.
Jeg elsker ham.
Han elsker meg. Jeg innbiller meg ikke at vi blir lykkelige sammen,-
- men det rare er at det bryr jeg meg ikke om.
Kjærlighet går foran lykke.
Ditt utyske. Ditt fordømte utyske!
Så kjærlighet går foran lykke? Hjerteløse utyske! Han får deg ikke!
Jeg har drept to personer fordi jeg elsker deg.
- Hva har David gjort? - Forsiktig!
Monsieur Cloade!
Hjelp henne opp. Øyeblikkelig!
Det er på tide at Poirot snakker.
At Rosaleen Cloade skulle dø...
Hvem hadde ikke tenkt tanken?
Svært beleilig for familien Cloade.
- Hun er ikke død. - Nei.
Men i tankene har dere drept henne tusenvis av ganger.
Og slik forstillelse.
Slik løgnaktighet.
De, madame, og Deres kontakt med stemmer fra det hinsidige.
Stemmer som på mirakuløst vis taler under seanser. Fulle av hat.
Si hvem det er. Si det!
Du hadde gjort det med et lik!
Den skitne lille horen.
Deres søster prøvde å få Dem fra det, men De kunne ikke la være.
Drapskvelden så hun Dem igjen-
- og for å gi Dem alibi fant hun på at dere hadde spilt hangman sammen.
Bile...
Forbaskede irske krek!
Sippende slumse! Frådende, freidige lille...!
- Nå holder det. - Og den godeste doktoren...
...som så til Mme Leadbetter drapskvelden. I en hel time?
Toppen ti minutter, men han tok betalt for en time.
Legen hvis fordøyelse er ødelagt av all morfinen-
- den utsettes for hver dag. Ikke rart familien trenger penger.
Og Poirot sendte Dem for å undersøke Rosaleen Cloade.
Mistanken De fikk da De kjente igjen egne symptomer på...beruselse...
...ble da bekreftet.
Bra.
Misbruker hun også, og med en skattkiste full av morfin.
Bra...
At De forsynte Dem litt reddet faktisk pasientens liv.
Under selvmordsforsøket helte hun i seg 15-20 ampuller.
Men bare noen inneholdt morfin, siden De hadde tømt de fleste-
- og fylt dem med lakserolje.
"Vitaminene" som De ber Poirot betale 20 guineas for.
Monsieur! Unnskyld, men...
De skader familien ved å si sånt som ikke kan tas tilbake. Stans!
Ja, jeg tenkte på å kverke enken...
Men jeg drepte Arden.
Charles.
Bea fortalte alt sammen før jeg gikk inn i rommet.
Jeg følte jeg hadde overtaket, men han oppførte seg så hovent-
- at jeg så rødt.
De hadde truffet ham før, og sett bilde av ham hos Deres tante.
Ingen i deres generasjon har noen gang tatt meg på alvor, stolt på meg.
Men De visste vel om planen deres?
- Hvorfor sa dere ikke noe? - De mistet besinnelsen og slo.
Jeg slo fyren så hardt jeg kunne.
Hodet hans traff steinplaten. Jeg skjønte straks at han var død.
Og De så Deres sjanse.
De slepte liket til midten av rommet og "drepte ham"en gang til.
De tørket vekk blodet fra peiskanten, men bare på den ene siden.
Poirot ser sånt.
Med Beas ivrige beretning av det hun hadde hørt-
- var jeg ganske trygg på at Hunter ville få skylda.
Det passet meg bra, Lynn hadde jo falt for ham.
Jeg visste det før deg.
- Så kom komedien med major Porter. - Hvordan visste De at jeg sto bak?
Har De en sigarett, monsieur Poirot? Jeg har visst gått lens.
Fordi majoren ikke spurte Dem. Han visste at De ikke røykte.
"Hvor finner vi en så beleilig person?" sa De.
Like før ga De ham 100 pund, for De visste jeg ville be ham vitne.
Jeg sa jo at jeg drepte to personer. Jeg drepte praktisk talt Porter.
Oui. To dødsfall, men ingen av dem var mord.
Men i dag skal Poirot framvise en morder hvis ondskap han frykter.
- Og hvem var tøsen med skaut? - Det er et veldig godt spørsmål.
- Henne forstår jeg ikke noe av. - Nei, men hun er her nå.
Den kaldblodige morderen jeg snakker om.
Overbetjent.
Kan De ta på Dem dette skautet, monsieur Hunter?
Er det alt du har å komme med, Poirot?
Overbetjent, har du fortsatt leppestiften i lommen?
Her.
- Gi den til monsieur Hunter... - Nei!
Det er uverdig. Det var særdeles uverdig da også.
Da kan De kanskje forklare hvorfor De mente det var nødvendig?
Kan du ikke gjøre det selv? Du liker visst å høre din egen stemme.
Som De vil.
Kl 18.30 kom De tilbake hit for å si til monsieur Arden-
- at han skulle få pengene.
Men han var død, og De innså at mistanken ville rettes mot Dem.
Så De kunne ikke være her, De burde være i London. Så De oppsøkte...
De snakket med Mlle Marchmont.
I vitneutsagnet sier hun at De skulle ta 19.02-toget til London-
- og at De ringte henne derfra like etter kl 22.
Pas possible! De dro ikke til London, De kom tilbake hit.
Og var utkledd for å få alibi for en forbrytelse De ikke hadde begått.
De etterlot en ledetråd til politiet: en leppestift.
De ville man skulle tro at Arden var ilive kl 20.30.
Du har fått pengene, du kan gå nå.
De imiterte stemmen hans og lot henne bli sett av Mme Leadbetter.
Og telefonsamtalen, da? Den lurer jeg på.
Presis 22.04 ringte Rosaleen Cloade til Mlle Marchmont.
Jeg har en samtale fra London.
Det viser at jeg har lært av de knepene-
- disse her nedlater seg til, men ikke at jeg er morder.
Så lot De morfinskapet stå ulåst.
Ja visst, ja. Hvorfor gjorde jeg det, tro?
De visste at hun ville ta sittliv om De ga henne anledning.
En siste tjeneste til Deres forlystelse.
Jeg ville aldri skade min søster.
Nei, men kvinnen som sitter der borte er ikke Deres søster.
Hun heter Eileen Corrigan, "en enkel bondejente"-
- for å bruke hennes egne ord.
Og uansett hva som sto i avisene...
...så døde hun ikke i Mayfair for to år siden.
Det gjorde derimot den ekte Rosaleen Cloade.
Hvordan har det seg? Jo, fordi De myrdet henne.
De hatet Rosaleen. For ved å gifte seg med Gordon Cloade-
- stengte hun Dem ute. Deres lille- søster hadde gitt seg til en annen.
Men De hadde allerede planene klare.
De hadde fordreid hodet på en stuepike.
En ung irsk jente som var i tjeneste hos Deres søster.
Og hva het hun?
Eileen Corrigan.
De hadde forført henne.
Og med hensikt...
...gjort henne gravid.
- Hun fikk det fjernet. - Det er ikke sant.
Jo! Hun fortalte at hun var utestengt fra Guds nåde.
- Hun mistet barnet. - Nei, monsieur!
Hun tok abort.
Som også var Deres hensikt.
De ville knuse sjelen til denne enkle, katolske jenta.
Hun skulle bli så redd for hvordan livet ble, at hun ga det til Dem.
Forsynt med morfin...
...og styrt av skrekk, gjorde Eileen Corrigan alt De ville.
Hvorfor? Hvorfor?!
Fordi De tilbød henne frelse om hun gjorde det.
Og...helvetets ild om hun ikke gjorde det.
Og det De ville den dagen var at hun skulle bli...
...enken etter Gordon Cloade.
Deres søster visste at De reagerte på giftermålet,-
- så hun ville forsones.
Hun ville be om forlatelse og dele sin lykke med Dem.
Herregud, David! Hva er det som foregår her?
Men det ble ingen tilgivelse.
De straffet henne ved å drepe henne på en sværtgrusom måte.
Skjær meg.
"Skjær meg i ansiktet."
Det var det du sa, mr Hunter. Og det var det jeg gjorde.
Og jeg nøt det.
Deres søster løp tilbake til sin mann.
Dynamitt.
Det var ingen gassulykke. Et brev fra Scotland Yard-
- bekrefter mine mistanker.
Det var en bombe som hadde eksplodert.
En innretning som De lagde og sprengte, David Hunter.
Ingeniøren og veibyggeren.
Hvor fordervet og ond må et menneske være-
- for å stå for en massakre av så mange uskyldige-
- for å skjule ett enkelt mord?
Om Gud skulle utestenge noen fra sin nåde, monsieur...
...måtte det i så fall være Dem.
En ting du ikke vet...er hvor mange små sprengladninger-
- som tikker her inne nå.
Jeg vet det ikke selv, for jeg fikk det litt travelt.
Men iallfall nok til å sprenge denne triste puben i lufta.
Nei, det vil du ikke gjøre. Du vil ikke gjøre det.
For du elsker meg.
Du elsker meg, David.
Og denne gang skal du bry deg om det du elsker.
Du skal ikke ødelegge det.
Nei, jeg skal kanskje ikke det.
Dessuten...
Det er ikke dynamitt her.
Men dere fikk dere en støkk.
Din unge forsvant ut med vannet
Forsvant ned i avløpets hull
En puslete tass og så liten
En skål ville gitt mindre tull
DAVID HUNTER HENGT
Miss Lynn Marchmont, monsieur.
Be henne komme inn.
Så uventet, mademoiselle. Er den til meg?
Jeg ble ikke populær på undergrunnen. Åpne den.
- Det skjedde i går. Du så det vel? - Oui.
Min rike familie sier fortsatt at jeg er veldig heldig.
- Og hva sier du til dem? - Jeg sier adjø, for det meste.
- Drar du tilbake til Afrika? - Der er jeg hjemme.
Men du kommer vel på besøk til Poirot?
Jeg vet ikke. Kanskje. Jeg kan ikke love noe.
Bon.
Åpne den før jeg begynner å sippe. Jeg vil ikke sippe.
Jeg fikk henne av en araber. Hun skal vokte huset-
- slik at bare gode ting slipper inn.
Skriv til meg, monsieur.
Jeg liker så godt brevene dine.
Tekst: Martin Bjørlo www.undertext.com